Gia Marie Carangi, født 1960, ble i 80-årene en motelegende.
Historien er basert på venner og hennes egne dagbøker.
Den gangen var alle høye, tynne og blonde.
Alle poserte og sendte lange blikk.
Gia var annerledes.
Hun var den første som... Beveget seg.
Alle prøver nå å gi uttrykk for noe. Men hun oppfant det.
Hun fulgte alltid instinktene sine. Uansett følgene.
Det var nok både det beste og det verste ved henne.
Med Gia dreide alt seg om sex. Hvert blikk, hver bevegelse...
Hvert minutt, hver dag... Sex...
De var og er sjalu på henne. Det er derfor de sier sånt.
Hun prøvde seg på alle, men det var helt uskyldig.
Og ingen tok det ille opp.
Det hadde ikke med sex å gjøre. Sex var aldri målet hennes.
- Sex var ikke et tema. - Ja, jeg kjenner til narkotikaen.
Narkotikaen gjorde meg engstelig.
Alt skjedde så fort. Plutselig var hun overalt.
Alle modeller har sitt øyeblikk. De som har suksess.
- Å være i tiden betyr alt. - Mote er ikke kunst.
Mote er ikke engang kultur. Mote er reklame.
Og reklame er penger. For hver dollar man tjener, må noen betale.
Det var en gang... Det var en gang...
Det var et eventyr. Et eventyr som ble virkelighet.
Jeg hadde to sønner, men de blir borte. De gifter seg og er borte.
En datter har man for alltid. Da Gia ble født, sa jeg: "Hun er min."
- Se på deg. - Bare min.
Se på meg. Se på oss.
Se så pene vi er.
Er jeg den vakreste her?
Ja, du er den vakreste. Det er du.
- Hvor pokker har du vært? - Ute.
- Ute? Hvor? - Ikke begynn nå, Joe.
- Hvor har du vært? - Senk stemmen.
- Ungene vet du ikke var hjemme. - Kutt ut. Jeg er ikke i humør.
- La meg være. - Hvem har du vært sammen med?
- Knullet han deg? La meg få se. - Kutt ut. Slipp meg.
- Hvem andre har vært der? - Du gir meg lyst til å dø.
Du dør ikke før jeg sier du kan dø. Hører du? Først da kan du dø.
Det var en gang et land langt herfra. Der bodde ei lita jente.
Håret hennes var av gull, og folk i landsbyen så henne og sa:
"Å, så vakker hun er".
- Én biff, én kjøttboller, én salami. - Jeg går ut. Er tilbake før fire.
Prøv å ikke tenne på butikken. Du tar kommandoen, Gia.
Ha deg vekk fra maten! Still deg i kassa. Hva driver du med?
- Hei. - Heter du Gia?
Ja. Har du fyr?
- Har sett deg noen ganger, og... - Er du nervøs?
- Ja, litt. - Gjør jeg deg nervøs?
- Bra, det var hele hensikten. - Hva betyr det?
De som blir redde, kan ikke se hvor redd man selv er.
Er du redd?
- Hva heter du? - TJ. Tom junior, egentlig.
Men alle kaller meg TJ.
TJ og Gia. Det høres bra ut. Kom igjen.
- Jeg stikker. - Hvor skal du?
Jeg har kommandoen, så jeg stikker.
- Er det "The Birds"? - De er så kule. Det svinger.
Pent... Hei, jenter.
Kan jeg få denne? Kom igjen.
- "Tatto"? Skal du tatoveres nå? - Nei, du skal.
- Nei, jeg skal ikke. - Kom igjen. Hva er det?
Vil du ha en tatovering nå?
Ser du på ham eller på meg?
Jeg kan ikke snakke om sexen. Hva vet jeg om det?
Jeg tror aldri hun hadde sex med noen.
Hun elsket å bli fotografert. Og folk likte å gjøre ting for henne.
Hun hatet å bli fotografert. Man måtte nesten binde henne fast.
Man måtte komme bak klærne og håret hennes. Hun var spesiell.
- La oss dra, Kathleen. - Jeg kommer.
Ok, la oss dra.
De viste henne et pent hus på planeten Mars.
"Kom og bo her for alltid." Og ei ung jente sa:
"På Mars er livet er annerledes. Det er rent og pent."
"Men hvordan kommer man dit? Hvor finner man en drosje?"
"Hvilken buss kan man ta, og når vet man at man er framme?"
Philadelphia var... ikke klar for dette.
Men det var New York.
Det var rett tid, og det å være i tiden betyr alt innen mote.
Jo mer man er i tiden, jo før blir man en del av fortiden.
- La oss få det overstått. - Bare gå inn og vær hyggelig.
- Hyggelig. - Kanskje de vil like deg.
- Du er lett å like. - Dra til helvete.
Hei, jeg skal treffe Wilhelmina Cooper.
Det skal alle andre også, og de er foran deg i køen. Sett deg.
- Jeg har en avtale. - Kan du vente et øyeblikk.
- Ja, selvfølgelig. - Kl 11.00. Gia Marie Carangi.
G- hva da for noe?
G-I-A.
Gia. Drit i resten, kall meg Gia. Kan du greie å huske det?
Kjære. Bra. Si til kjerringa at jeg er her.
Jeg har sett bildene. Maurice sendte dem hit. Jeg ville se deg.
- Her har du meg. - Det skal være visst.
Du ga nesten resepsjonisten min hjerteattakk.
Hadde jeg visst at du så etter et dydsmønster, ville jeg ikke reist.
Hvordan vet du hva jeg ser etter?
- Pokker heller. Se på meg. - Jeg ser.
Å kle seg ut som ei eksosrype er sikkert spennende for en 17-åring.
Men ikke å prate sånn. Å prate er ikke påkrevd i dette yrket.
Eller ønskelig. Det du vil si, skal komme fram gjennom kameraet.
Og produktet. Det som kommer ut gjennom munnen, er uinteressant.
- Er det forstått? - Ja, sir.
Dette er en karriere, en fremtid. Dette er et liv.
- Hvis du vil ha det. - Betyr det at du skaffer meg jobb?
Jeg ordner intervjuene. Du skaffer deg jobbene.
Og det tror jeg du greier.
Kjære dagbok, her er mitt liv: Gå til Young and Rubican kl 9.45.
Til Revlon kl 11.15. Gå til Tim Moore, Bob Stone, Malowinski.
Ut med deg, søta. Du er feil type.
- Neste! - Takk. Og dra til helvete. Ha det.
Ja da, jeg går til alle, ingen kommer til meg. Et objekt.
Vis meg hva du har. De stikker en finger i deg. For å smake.
Gå til, gå til, gå til noen andre. Jeg er ikke noe flink til dette.
Men selv om man er flink, hva er man egentlig flink til?
- Du kan ikke dra nå. - Jeg må dra.
- Til Philadelphia? Hvorfor det? - Jeg har ting å gjøre. Jeg må dra.
Noen må passe på meg. Jeg er bare en unge.
Pisspreik.
Hva er det i Philadelphia som er viktigere enn meg?
- Ikke gjør det. - Hva da?
- Ikke lat som om du vil gjøre noe. - Hva er det jeg ikke vil gjøre?
Hva annet?
Hva er det?
- Vet du hva jeg vil? - Hva da?
Hva er det du gjør?
- Blir du kåt av dette? - Jepp.
På en måte. Kom hit.
- Har du hatt sex med en mann før? - Ja, én gang.
- Og? - Kunne like godt vært en schæfer.
Kjære dagbok. Enda en dag i et liv. Og livet er som en bok.
En bok er som en eske med seks sider, inni og utenpå.
Hvordan får man ut det som er inni?
En gang levde en vakker pike i en boks. Alle elsket henne.
- Ja, hallo? - Hallo. Hei.
- Hvem fanden er det? - Willie?
- Hvem er det? - Fikk ikke sove.
- Gia, det er sent. - Pokker heller.
- Er det mannen din? - Ja.
- Er han sint? - Ja.
Er det sant som alle sier? At han drikker.
- Og blir voldelig. - Hva er det du vil, Gia?
Hvis han rører deg, dreper jeg ham.
- Hvorfor får du ikke sove? - Vil du jeg skal komme bort?
Du er nervøs for i morgen.
- Ja. - Alle er nervøse første gangen.
- Det går fint. - Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
- Har du tatt tarmskyllingen? - Ja.
Gå og legg deg nå. Og ta en halv nembutal. Den gule og svarte.
Det kommer til å gå bra. Vær deg selv.
- Men hva er det? - Kjære deg.
Hvis jeg kunne gi deg, eller meg selv, det svaret, -
- ville livet på denne planeten vært noe helt annet.
Så jeg sa til henne at jeg kjente Calvin og spurte ham om deg, -
- og han visste ikke hvem du var. - Løgnaktige tøyte.
- Unnskyld, kan jeg hjelpe deg? - Ja. Kan jeg få litt mer kaffe.
Er du Gia? Du er sen. Vask ansiktet ditt.
Det har jeg allerede gjort. Hyggelig å treffe deg også.
- Hva skal jeg gjøre med deg? - Ikke vet jeg.
- Jeg er bare en dum jentunge. - Å, gud. Hun er et villdyr.
- Hun skremmer meg. - Minner hun deg om moren din?
Nei, om broren min. Han er gudskjelov i fengsel nå.
- Hva er det? - Det er flott.
La meg se på ansiktet ditt.
- Må du nappes? - Jeg er nappet.
- Jeg er Linda. - Hyggelig å treffe deg.
Skrekkelig. Helt fryktelig.
Alle bilder gir et løfte som aldri holdes.
- Se hjerneskadet ut. - Det er det flotte med bilder.
Og hvis løftet er sex... Da har man virkelig noe.
Bra! Flott! Vel, det var bare møkk.
Nå kan vi betale husleia. Hvem vil bli igjen og lage kunst?
- Hva er "kunst"? - Behold gjerdet. Dropp klærne.
- Nei, takk. Jeg går. - Jeg stikker. Vi sees.
Jeg blir hvis Linda blir.
Kan du hjelpe meg, Linda?
- Still deg ved gjerdet. - Vil du ha meg med på bildet?
Og ta av deg klærne.
Sex var enkelt. Det var overalt.
Det betydde ikke så mye.
Kjærlighet var det som var vanskelig å finne.
Selv om man lette etter det, og det var det få som gjorde.
Selv om man fant det, og det var det ikke mange som gjorde.
Selv ikke når det var der, rett foran øynene dine.
Hvordan kunne man se det når all sexen var i veien?
Hei... Hvor skal du?
- Gia. - Hva er det for noe?
- Du har ikke klær på deg. - Ikke skift tema.
- Jeg har en kjæreste. - Og så?
- Så... Jeg må gå. - Må gå, må gå. Alle må gå.
Hvor pokker drar alle sammen når de må gå?
Du og jeg... hadde... Jeg mener... Jeg hadde...
Jeg er egentlig veldig gammeldags.
- Det er jeg også. - Det kan jeg se.
Vær så snill, ikke gå. Vær så snill. Jeg lager frokost.
- Bli her. - Æh... Skal dere ned?
- Nei. - Ja.
- Nei! Hva er det du gjør? - Jeg beklager.
Jeg ringer deg.
Hun var som en hundevalp. Elsk meg, elsk meg...
Og det gjorde jeg. Fra første stund.
Ekstraordinær. Som i fenomenal. Som i en gullgruve.
Sårbar, gammel, ung... Dekadent, uskyldig...
Mann, kvinne...
Og du ser ut som om du gir blaffen.
- Jeg har truffet noen jeg liker godt. - Så bra.
Pust dypt, kjære deg. Du kan vente deg ditt livs opplevelse.
Powell...
- Gi meg noen drikkebonger, Tony. - Hyggelig å se deg også, Stephie.
- Og det må være Gia. - Hvordan vet du hva jeg heter?
- Jeg er Gud. Jeg vet alt. - Selv Gud vet hva du heter.
- Ansiktet er viktigere enn navnet. - Ansiktet mitt er lenger opp, Tony.
- Når som helst, Gia. - Ikke vær så gjerrig, Tony.
Det er Olivier Chandon. Søkkrik. Jeg tok ham i en bil en gang.
Jeg husker ikke akkurat hvor fort vi kjørte, men...
Det er Stan Dragoti. Er sammen med Cheryl, men han går an.
Jerry Jameson. Flott, men homo. Ikke at det har stoppet meg.
Tunga opp i rauva på ham, og han er din...
- Du bare ljuger, ikke sant. - Det er utrolig, men sant.
- Slutt. Jeg må... - Hvem var det?
Jeg aner ikke.
Jeg er den vakreste her. Det er jeg.
Hun er helt ny. Henne må du se. Du kommer til å like henne.
Ja, Gia. Ikke noe etternavn. Bare Gia.
Kjedelig. Utdatert. Feit.
Kjedelig. For dum. Til vinteren trenger vi kjøtt.
Vi trenger noen med blod i årene, ikke sololje og mineralvann.
Å, herregud. Jeg er så lei av det ansiktet.
- Hvem er dette? - En av de nye til Wilhelmina. Gia.
Dette er kjøtt. Det er steik. Dette er kraftig.
Vinteren er kjøttetende. Dyp brun og rød. Dyretrykk. Her har vi det.
Hallo.
- Den er ny. Hva synes du? - Jøss.
- Vil du kjøre en tur? - Jeg vet ikke.
- Jo, kom igjen, da. - Ok.
- Hvor skal vi hen? - Philadelphia.
- Ja? - Hei, Kathleen.
Gia? Å, herregud.
Kom inn. Kom igjen.
- Dette er min venninne Linda. - Linda? Hei.
Ikke til å tro. Fortell meg om New York.
Som å treffe en gammel venn. Hun fortalte om alle de andre.
Hvem som hadde dårlig hud eller stygt hår.
Hun fortalte om ting de gjorde og steder de var på.
Du store min. Du er på forsiden av "Vogue". Det er ikke til å tro.
Så vakkert. Kjære lille deg.
Hva skjer ellers?
- Har du funnet en mann? - Nei, men Linda har det.
- Å, ja? Så hyggelig. - Jeg har funnet en jente.
Det er også hyggelig, men det blir jo ikke det samme.
Vi snakket aldri om fortiden. Fortid var fortid.
Hun snakket aldri om det til meg. Som om det aldri hadde hendt.
Som om det ikke skjedde.
Jeg har beholdt alt du sendte meg.
Jeg har beholdt alt du har tatt i fra du var lita.
- Se her. - Dagboka mi!
Det var en gang...
Det var en gang ei jente med hår av gull, som bodde i et pent hus.
Alltid den samme historien. Alltid forskjellig. Alltid det samme.
- Kan jeg få se? - Ja.
Noen ganger tror jeg at alle opplevde henne forskjellig.
Noen ganger visste jeg hvem hun var. Andre ganger ikke.
De som forteller hvem hun var, kjente henne ikke.
Vi gjorde alt sammen den gangen.
Alt.
Greit.
Dette er... Hva kan jeg si? Det er deg.
- Jeg måtte finne noe fort. - Sånn ser den ut også.
Jeg sto midt i stua og baderomsdøra åpnet seg.
Gia! Hvem var det?
Hvem?
Jeg dro ofte til New York etter det. Hun ville ha meg der hele tiden.
Men jeg hadde jo en mann og et hjem...
Nei, ikke røde. Gule roser.
Men jeg dro og ble der en uke eller to.
- Glad i deg. Gia. - Sender du blomster til ei jente?
- Her. - Takk.
- Jøss! Enda en? Hvem er død? - Det er ikke din sak.
- Knuller du en blomsterhandler? - Et blomsterbud med 7-milsstøvler.
Hei.
- Jeg har ringt deg i ukevis. - Hei, Gia.
- Dette er kjæresten min, Billy. - Hei. Jeg er helt ferdig.
- Vil du bli med inn? - Det er ingen god idé.
Du er virkelig vakker. Du er modell, ikke sant?
- Hvordan det? Ser jeg dum ut? - Jeg må på jobb i morgen.
Kom igjen, da. Det er tidlig. Kanskje vi kan ta en liten fest?
Du er den vakreste kvinnen jeg har sett. Bli med meg.
Jeg kan ikke.
Greit, vi sees.
- Hva fanden var det? - Det var blomsterhandleren.
- Nei, nei, nei! - Jeg kan ikke bli.
Jeg må dra nå, Gia, men jeg kommer tilbake.
- Ring hvis du trenger meg. - Jeg trenger deg. Nå!
Du må være her nå når jeg trenger deg! Jeg trenger deg nå!
Hør på meg, Gia. Du er stor jente nå, ikke sant?
- Vær så snill! - Du må være ei stor jente nå.
Og det er du. Så vær den store jenta mi nå.
Hør på meg. Du må høre på meg.
Jeg må dra hjem. Jeg må det.
- Greit. Kom deg ut! - Nei, Gia. Hold opp.
- Kom deg til helvete ut! - Ikke vær sånn, Gia.
- Kom deg ut, for faen! - Ikke på denne måten, Gia.
- Ut med deg! Kom deg ut! - Greit. Helt i orden.
Greit. Nå holder det. Det var det.
Hun har allerede 16 oppdrag denne uken, men jeg skal prøve.
Du er et ungdyr som bryter fram. Bort fra den utslitte skjønnheten...
- Gjør dem til skamme. - Unnskyld? Utslitt skjønnhet?
Du kan få Rene. Nei, du kan ikke få Gia. Ikke før i juni.
Ikke bak den dundra. Får jeg ikke stå på sidene, går jeg.
- Jeg også. - Ser jeg bred ut over baken?
- Du er bred over baken. - Jeg vil ikke stå der.
Jeg vet det... Jeg vet det...
Livet kan være en skuffelse.
Her er du. Du har kommet. Du er her.
Dette er ditt øyeblikk. Og hva har du?
Bare smerte.
Og når du har alt, hva har du da? Du har ingenting.
Når alt er riktig, blir alt galt.
Det er skuffende, forvirrende... Det er livet. Hva kan du gjøre?
Folk trekker seg unna meg. Det gjør vondt.
Du må jobbe. Du har fått en gave. Bruk den.
Livet vil være der senere også. Når du har arbeidet og levd...
Og du vet hvem du er, er livet enklere. Arbeid.
- Det er det eneste svaret jeg har. - Jeg skulle vært rockestjerne.
Men jeg kan ikke synge.
Arbeid nå. Du kan leve livet senere.
Du sier hva som helst for å få de bildene.
- Ja. - Ja.
Men i dette tilfellet snakker jeg sant.
Å, min kjære. Sånn er det:
Dere hater Gia fordi hun er så mye vakrere enn dere.
Dere er så kjedelige! Hun er så spennende.
Hvis dere ikke liker det, forsvinn herfra.
Nei, jeg beklager. Hun er ikke ledig. Jeg vet det...
Hun bodde i et pent hus. Alle elsket henne. Hun var lykkelig.
Hun har oppdrag for Versace i Milano og St. Laurent i Paris.
Harry har den eneste motevisningen hun gjør.
Menneskene var fattige, og hver natt kom de til rommet hennes-
- og klipte av litt av gullhåret hennes som de solgte.
Hun vil ikke merke noe, sa de. Og snart var alt gullhåret borte.
Det er en Askepott-historie fra virkeligheten.
- Fortere. Hvor er billettene mine? - Du er så anspent.
- Prøv litt av dette her. - Hva er det?
Det er alt det du har drømt om.
Det man må huske, er at det ikke er deg de vil ha.
Det er ikke deg de ser på.
- Det takler jeg. Jeg forstår det. - Det var godt å høre.
Hvis man tillater det å dreie seg om en selv, har de taket på en.
Man må holde seg selv atskilt. Man må være et annet sted.
Men jeg vet ikke hvor "et annet sted" er. Hvordan går man fram?
- Du kan gjøre hva du vil nå. - Men hva er det jeg vil?
Hva er det jeg vil?
Jeg skal være konge, og du skal være dronning.
En kvinne er ikke en kvinne med mindre hun er blond.
Responsen er overveldende. Jeg har aldri sett noe sånt.
Og det har gått så fort. En million mennesker vil ta bilde av deg nå.
En hel telefonlinje skal bære ditt navn: Gia.
Jeg kunne lære meg å fotografere. Jeg kunne ta bilder av barn.
- Vel... - Jeg kunne ha mine egne barn.
Jeg ville gi dem gule roser. Og hvis de ble for høylytte, -
- ville jeg legge dem et sted hvor det var rolig. I steikeovnen.
Og jeg skulle kysse dem hver dag.
Og si at de ikke behøvde å bli til noe.
Fordi jeg vet at det å bli til noe ikke gjør deg til noe likevel.
For meg vil du alltid være noe.
I og med Wilhelmina Coopers plutselige sykdom, -
- konkurrerer modeller og agenter om talenter og salærer.
Det har kommet reaksjoner på presidentens tale om inflasjon...
Hun er ok. De tar flere prøver, og jeg vet mer om et par dager.
Du må hjelpe meg. Jeg har ingen svar nå.
Gia. Jeg har tenkt mye på deg. Dette er helt forferdelig.
Jeg er Mike Mansfield. Jeg skal starte opp det nye byrået Largo.
- Hva skal du gjøre nå? - Hva mener du?
Du er ei uvanlig jente med uvanlige problemer.
Du trenger spesiell oppfølging. Du kan jo gå til Ford.
Og du har jo alltid den drittsekken på Elite.
- Jeg synes du burde vurdere meg. - Hvorfor skulle jeg gå fra Willie?
Du må begynne å tenke på deg selv. Du må være hard.
Du kan ikke representeres av en død kvinne i denne bransjen.
- Unnskyld meg. - Kan du ikke ringe meg?
Ja, det er så ubeleilig. Skaff meg en kopi av lista og få tak i Freddy.
- Jeg skal ordne det. - Jeg må også legge på.
Ha en hyggelig tur. Be Christian om å oppføre seg. Adjø, kjære.
- Jeg er utslitt. - Jeg også.
Kom hit, da.
- Jeg trodde du var syk. - Jeg er syk. Syk og trett.
Men det er ikke alvorlig.
- Jeg er også trett. - Du?
Jeg har lyst til å ta en pause. Jeg trenger tid til å tenke.
Ja, kjære deg, men ikke nå.
Det blir tid nok til å hvile når du er ferdig.
Hele verden ligger åpen for deg.
Du må være sterk. Gripe øyeblikket.
Hvis ikke, er det alltid ei annen jente som puster deg i nakken.
Kom her.
Jeg vet at det er tøft. Men vi kan gjøre det.
Du og jeg sammen.
- Hun så ikke godt ut. - I det hinsidige betyr ikke det noe.
Jeg kan knapt vente.
For rik og for tynn.
- Jeg ante ikke at hun var så syk. - Man vet aldri med tyskere.
Det er flott. Kjempebra. Flott.
Rull med øynene, så vi kan se det hvite under dem? Som "sanpuku".
- Hva er det? - Japansk. Det betyr "halvdød".
- Jeg er der. - Ja. Det er flott.
Du gjør det så bra. Du ser virkelig flott ut.
- Holdt du på å kaste opp? - Jeg er ikke bra.
- Kan du dra ned til byen for meg? - Ikke kast opp på kjolen.
På taco-restauranten spør du etter "Satellite" eller "Rich Boy".
Røyker du heroin? Nei, det er bra. Det fungerer.
- Litt død i øyekroken. - Flott. Ypperlig.
Sånn, ja. Ved siden av sykkelen. Flott.
- Bra. Fantastisk. Fortsett. - Hun er helt gal.
Kunne Cheryl Tiegs gjort dette? Neppe.
Kjør.
Hei, der. Vent! Hvor skal dere?
Hvor er "Satellite"? Er han her?
Hvor er "Satellite"? Hvor er "Satellite"?
Jævla junkere! Jeg er sjuk! Hvor er han?
- Han leverer noe. - Er det noen som har noe?
- Vær så snill. - Du kan få skuddet mitt.
- Har du noe annet? Noe tørt? - Nei, jeg har bare denne.
- Jeg kan ikke. - Hvis du ikke vil ha den, så...
Vent! Jeg vil ha den. Kan du sette den?
Ja. Jeg skal sette den.
Kommer det til å gjøre vondt?
Nei, ingen smerte.
Takk.
Ikke vær redd, vesla. Jeg skal ta deg med hjem.
Å, herregud.
Jeg tenkte på deg.
Er det bra med deg?
- Er kjæresten din her? - Jeg har ingen kjæreste lenger.
Jeg er skitten.
Jeg var redd for narkotika. Måten det ble brukt på.
Det visste hun om. Det var så mye jeg var redd for.
Men hun lovte... Og jeg trodde henne.
Jeg trodde vi kunne få det til å fungere fordi vi begge ville det.
At vi kunne... Og det gjorde vi.
Vi fikk det til å fungere.
Kommer hjem? Uten noe forvarsel. Og så ringer du meg bare sånn?
Du er meg ei fin ei, du.
Er hun i Philadelphia?
Jeg dreper meg på å holde byrået gående. Det er ikke lett-
- etter at kona tok med seg halv- parten i grava. Jævla kvinnfolk.
Og nå sier du at hun har stukket av.
Jeg håper hun kreperer i Philadelphia.
I tre uker skal du komme hit hver dag for å få metadon.
- Og drikk vannet. - Nei takk.
Du må drikke vannet.
Og skriv under her nede.
- Vær så god. Rett ut av ovnen. - Takk skal du ha.
Jeg kunne vært ei jævla husmor. Jeg ville vært lykkelig.
Jeg laget maten.
Ketsjup.
Middagen er ferdig.
Middagen er servert.
Denne leiligheten er deprimerende. Greit. Jeg skal tie stille.
- Blir Linda i New York i natt? - Hvis hun jobber sent, blir hun der.
Jeg hater det metadonen gjør med skuldrene dine.
Du hadde alltid så flott holdning før. Kom igjen.
Og du må passe vekta. Du må se bra ut når du skal tilbake i jobb.
Jeg skal ikke jobbe mer. Skjønner du?
Det er sånn du føler det nå. Bare vent og se.
Hei dette er Linda. Legg igjen en beskjed.
Hei, Dodo. Det er meg. Jeg har ringt i hele kveld. Hvor er du?
- Linda? - Hallo?
- Hvem er det? - Billy. Hvem er du?
Gia!
Pokker ta deg, Gia!
Hun brøt seg inn hos meg. Hun stjal penger og smykker.
Hun kjøpte stoff og kjørte som en villmann. Ikke til å tro.
Hun tok gifteringen min. Og alle løgnene...
Kan du den om hvordan man vet at en junker lyver?
Leppene beveger seg. Den er ikke morsom.
- Ut av bilen! - Hva jakter dere på meg for?
Jeg skal til New York, og jeg blir forfulgt. Hva er galt med dere?
- Frue... - Hva er det?
Ta det litt med ro. Herregud. Jeg må dra.
Arrestert for ingenting.
Det er alvorlig: Uforsvarlig kjøring, motsette seg arrest.
- Det er ikke min feil. - Og ikke min.
Han hentet noe i leiligheten. Jeg var ikke der.
- Ellers måtte du ha sittet i fengsel. - Jeg må tilbake i jobb.
Jeg vet hva du vil si, men jeg trenger pengene.
Jeg trenger penger for å være hos deg. Jeg kan ikke leve sånn.
Og jeg kan ikke leve uten deg.
Så nå kommer du til Largo? Er det fordi ingen andre vil ha deg?
- Jeg har ikke spurt noen andre. - Hvorfor meg?
Fordi du er en grisk jævel og vil skaffe meg mer penger.
Det er sant.
Så... La meg være ærlig mot deg.
Alle kjenner til narkotikaproblemet. Du var lite diskret.
Nå er jeg rein, og jeg vil jobbe.
La meg få se armene dine.
Det er ansiktet og puppene du vil ha. Og de er bra.
Vi gjør et tv-program om modeller. Jeg vil du skal være med.
Jeg vil du skal være vakrere enn du noen gang har vært.
Jeg vil du skal fortelle at du en gang hadde et stoffproblem, -
- men at du er ferdig med det. At du er ei snill, lita jente.
Gjør du det, har vi en avtale.
Greit.
Bra.
- Jeg kan ikke. - Jo da.
Jeg er modell. De skal ikke snakke. Bare være vakre.
- Du er vakker. - Du gjør meg vakker.
Hei, vi er klare. Vi skal filme når du sminkes: Før og etter, vet du.
- Så gøy. - Og intervjue venner og familie.
Så du skal filme moren min? Det skal bli interessant.
- Er du klar? - Ja.
- Jeg må bare på toalettet først. - Ok.
Hvordan begynte du i modellbransjen?
Jeg begynte å jobbe med veldig flinke folk.
Jeg utviklet meg ikke til å bli modell.
- Jeg bare ble det. - Hvordan har det påvirket deg?
Når man er ung, vet man ikke alltid...
Det er vanskelig å vite forskjellen på fantasi og virkelighet.
Du ble på et tidspunkt en del av narkomiljøet.
- Ja, det kan man si at jeg gjorde. - Men nå er du ferdig med det?
Ja, nå er jeg ferdig med det. Ellers ville jeg ikke vært her.
- Er du glad for suksessen din? - Hva?
- Er du glad for suksessen din? - Jeg er...
Ja, det er jeg.
- Du nølte litt. - Ja, men jeg er veldig glad for den.
- Flott. Takk skal du ha. - Selv takk.
Helvete. Hva i helvete..?
Jeg tok rotta på Edderkoppmannen.
Unnskyld. Jeg er lei meg.
Jeg ville bare få deg til å smile.
Greit, jeg skal gå. Siste sjanse.
Jeg tar utgangsdøra.
- Jeg orker ikke mer. - Si at vi sees i morgen.
- Nei, vi sees ikke i morgen. - Ikke si det.
Vi hadde en avtale.
- Jeg elsker deg. - Nei, det gjør du ikke.
Ålreit, så gjør jeg ikke det. Jeg gjør ikke det.
Er du en jævla politimann? Jeg tok bare ei stripe.
- Ei stripe. Hva er problemet? - Hva med i går?
Og dagen før der?
Jeg tok ingenting. Æresord. Ikke gå fra meg.
Jeg tror deg ikke.
Du vil ikke tro meg, hva? Fordi du ikke bryr deg.
Du vil bare ligge med en modell! Du bryr deg ikke om meg!
Si at du ikke bryr deg! Si det!
Om forlatelse. Jeg trenger deg. Ikke tving meg til å gjøre dette.
Jeg tvinger deg ikke til å gjøre noe. Skulle ønske jeg kunne det.
Du kan det. Du kan passe på meg.
- Har du 30 dollar? - Nei.
Jeg har aldri penger. Jeg vet ikke hvorfor jeg aldri har penger.
Jeg har en i sokken.
Det er dette som får deg til å gjøre ting. Verken du eller jeg.
Denne dritten eier deg. Du må velge.
Denne... eller meg.
Fingrene dine... Knærne dine...
Huden din... Tærne dine...
Skift!
Hun er ferdig. Det er bare et tidsspørsmål.
Steph, kom igjen.
Hei, våkn opp.
Du mistet denne. Bli med og gjør ferdig denne fadesen.
- Du er så vakker. - Ja.
- Takk. - Jeg elsker deg.
Jeg vet det. Nå elsker du alle.
Gia, jeg prøver å skaffe deg jobb, men nå er det vårmoter.
Alle vil ha solbrune blondiner og sommerkjoler. Du er ikke vår.
Du er mer som en atomvinter som ingen vil ha. Legg på røret.
Jeg er så anspent. Kan du bruke musklene, Ron?
Når hun kysser meg, er det som vinden som blåser meg i ansiktet.
Hva gjør man med en kvinne som ikke elsker en?
Hun er min forsvunne fange og ligger ikke lenger ved min side.
Det skrev jeg til deg.
- Hvorfor sendte de ut henne? - Fordi jeg spurte etter henne. Ok?
Vi forbruker dem og kaster dem vekk.
Nei. Nei.
Hvor er kniven min? Hvem fanden har tatt kniven min?
Ser jeg ut som en terrorist? Hva pokker er galt med dere?
Ha deg vekk! Hvor er kniven min?
Her er den.
Dere kan ikke bare ta andre folks kniver.
- Ålreit. - Se på armene hennes.
Og den stygge greia på handa. Det ser ut som et krater.
Prøv å folde armene. Nei, legg dem bak deg.
Det var nesten. Prøv å sette deg på hendene dine.
Sånn, ja. Du er nydelig. Vakker.
- Francesco? - Ja, kjære deg.
Takk.
Gia, dette er livet, ikke himmelen. Du trenger ikke være perfekt.
Se på meg. Få fram øynene dine.
Hva? Du tuller. Er det sant at du er på et fly?
- Ja. - Så spennende. Jeg skriker jo.
- Jeg må ikke skrike, må jeg vel? - Nei.
- Henry! - Jeg vil ikke snakke med Henry.
Hvor er han? Vent litt. Henry! Hvor er du? Hvor er flyet hen?
- Aldri fått telefon fra et fly før. - Jeg har vært i Paris.
Og jeg tror jeg skal til München.
Jeg vet ikke. Jeg føler meg ikke bra.
- Du er sikkert bare trett, kjære. - Ja. Og så fryser jeg.
Vet du... Jeg tenkte på å kanskje komme hjem igjen.
- Hva synes du? - Å...
Jeg synes ikke du skal det, vennen min.
- Jeg mener... Etter forrige gang... - Nei, det er klart.
- Jeg beklager. - Ja.
- Jeg får legge på. - Ok, greit.
Hør på meg. Pass på deg selv.
Og ring meg. Jeg er glad i deg.
- Ha det. - Ha det godt.
Alle modeller har sitt øyeblikk. Av de som slår gjennom.
Poenget er å lage en karriere ut av det øyeblikket, ikke sant?
Øyeblikk er korte. De kommer og går, akkurat som de fleste jentene.
De er her... Og så er de borte.
Da hun kom tilbake til New York, var jeg i Philadelphia.
Og jeg hørte mye rart, så jeg dro opp for å besøke henne.
- Jeg finner ikke pengene mine. - Hva?
Jeg hadde seks hundre dollar, og jeg finner dem ikke.
- Hva er i veien? - Jeg finner ikke pengene mine!
Hva er det for noe med deg? Hva er det du gjør?
- Har du penger? - Nei, jeg har ikke penger.
- Vil du knulle meg? - Gia.
Gi meg penger, så kan du få knulle meg.
- Kom her. - Hva? Nei.
Slipp meg. Hva er det? Nei!
Slipp meg! Slipp meg!
- Slipp meg. - Ro deg ned.
- Har du sykeforsikring? - Nei.
- Kan du betale kontant? - Nei, jeg har ikke penger.
Da må du erklære deg selv som trengende. Forstår du?
Hør nå her. Skal jeg synes synd på deg fordi du er vakker?
Fordi du tjente titusen i minuttet for ikke å gjøre noe?
Det var så tøft. Forferdelig. Jeg ble så dårlig behandlet.
Du hadde det så enkelt, og du ødela det.
Jeg, ei jente fra Ohio som leste moteblader og så på bilder av deg-
- og ble sprø fordi jeg ikke så ut sånn som jeg trodde man måtte.
Ingen fortalte meg at det var løgn. Bladene har ingen advarsel-
- hvor det står: "Forsiktig. Løgn." Ingen ser sånn ut.
Ikke engang du.
De ba meg om å komme til en terapitime, så jeg prøvde.
Jeg ble så rasende.
Jeg sa: "Det er ikke jeg som er på stoff. Ikke gå løs på meg."
"Alt dette er over nå. Kan dere ikke la det ligge?"
"Jeg skjønner at dere vil skylde på noen, på meg. Vær så god."
"Men husk at alt jeg gjorde, gjorde jeg fordi jeg var glad i henne."
Og det var min kjærlighet og mine bønner som fikk henne ut av det.
Hei, Linda. Det er Gia. Jeg ringer for å be om unnskyldning.
Jeg er med i et terapiprogram... Og en del av det er å...
Be om tilgivelse fra de som vi såret da vi drev med stoff.
Det kan jeg jo bruke resten av livet på.
Beklager... Dette er så dumt.
Jeg ringer for å be deg tilgi meg...
Og for å si at jeg savner deg... Hallo?
Hvem er det? Er det..? Jeg tror jeg er ferdig nå.
Hei. Det er meg.
- Å, jøss. Linda. - Ja.
- Nå vet jeg ikke hva jeg skal si. - Det er greit. Jeg hørte deg.
- Alt sammen. - Er det greit?
Ja.
Jeg kan ikke snakke nå. Jeg må gå. Kan jeg ringe deg igjen?
- Jeg er snart ute. Da ringer jeg. - Greit.
- Du vet hun sier at hun er modell. - Å, herregud.
Henne? Hun har brettet sammen de samme buksene i fem minutter.
Og en annen ting, du vil ikke jobbe på et sånt sted. Forferdelig sted.
- Forferdelige mennesker. - Mamma, dette er det fine.
Alt skal bli bra heretter. Ok?
- Se på dette. Se på huden din. - Mamma... Det er bare kviser.
Det er i orden, de blir borte. Det er stoffet som skal ut av kroppen.
Innen jul er jeg fin igjen, og vi skal ha den beste julen noensinne.
Kan du ikke komme hjem? Flytte inn til meg? Har du lyst til det?
Nei. Jeg er nødt til å være alene.
Kan du låne meg penger til kaffe og tannkrem?
Å, kaffen! Det glemte jeg.
Du vet at med alt det du tjente, kunne du greid deg resten av livet.
Det er vel sånt som skjer.
- Hva er det? - Jeg er svimmel.
- Mamma... - Gia...
- Å, så varm du er. - Jeg har vondt i ørene.
Å, kjære deg. Nei. Herregud.
Du har lungebetennelse, og det kan vi behandle.
Men hør her, Gia. Det er noe mer alvorlig som forårsaket det.
Noe som kalles "Acquired Immune Deficiency Syndrome".
- Har du hørt om det? - Nei.
- Hvordan fikk jeg det? - Vi vet lite foreløpig.
Du er den første kvinnen, men sprøytenarkomane er én gruppe.
- Du fikk det fra en sprøytespiss. - Hvordan blir jeg kvitt det?
- Men de vet jo ikke noe om det? - De vet det bare.
Vet du hva jeg tror? Jeg tror det er en grunn til alt som skjer.
Og at det fins en plan for oss alle.
Jeg tror at Gud har en stor plan for meg.
Bare ikke i dette livet.
Jeg er på toppen av alt. Jeg er megakul.
Se, du er bedre allerede.
Jeg kan ikke ta henne med hjem. Jeg prøver, men Henry er redd.
Hva så? Det er datteren din. Din datter...
Folk er redde. Han er redd for å miste jobben hvis det kommer ut.
Greit. Ok. Det er greit.
- Så hvor skal hun dra? - Til et hotell. Han betaler.
Å, herregud. Hør på meg.
- Hva med faren hennes? - Hun vil ikke at han skal vite noe.
Jeg vil ikke miste ungen min.
- Kathleen. - Nei. Jeg kan ikke.
Vel, du må forstå at den gangen...
Ingen visste noe.
Folk var redde. Jeg var redd.
Hun må ha vært redd også.
Kjære Linda. Dette er slutten på boka mi. Den siste siden.
Et siste forsøk. Treffe deg for å si hei og adjø.
Treffe deg for å fylle tomheten. Kjenne lukten og berøringene.
Og kysse deg over hele ansiktet.
- Gia. - Det er meg.
Kom inn.
Vil du ha te? Jeg var så nervøs fordi du skulle komme. Kaffe?
- Nei, takk. Jeg kan ikke bli lenge. - Hvorfor ikke?
- Jeg har en avtale. - Jobb?
- Nei, jeg vil ikke jobbe mer. - Jeg trodde vi skulle få mer tid.
- Jeg også, men ikke i dag. - Det er greit.
Vi har all verdens tid. Bruk den.
Jeg antar det. Men i dag ville jeg bare se ansiktet ditt.
Jeg har savnet ansiktet ditt.
- Hva skal du gjøre? - Jeg vet ikke. Jeg har noen planer.
Kanskje gå på skolen. Lære noe nyttig.
Kanskje slå meg til ro med barn. Hvorfor ikke?
Hvor streit er du blitt nå? Snakker vi om menn?
Man trenger ikke en mann for å få barn.
Og dessuten er det du som alltid har hatt hjertet mitt.
Ja, jeg visste vel egentlig det.
- Kan du oppbevare disse for meg? - Flere eventyr?
Ja, noen. Pluss alt det andre sprø som surrer rundt i hodet på meg.
Jeg vil ikke kaste det, men heller ikke ha det rundt meg nå.
- Les det hvis du vil. - Nei.
Jeg vil du skal lese det. Kanskje du kan finne noe fornuft i det.
- Det greide ikke jeg. - Greit.
- Jeg får vel treffe deg igjen? - Vil du det?
Ja.
Vet du hva? Jeg tenkte på å...
Å kanskje leie et strandhus for sommeren.
Jeg tenkte at det kanskje kunne gi oss en sjanse til.
Jeg vil så gjerne at vi skal få en sjanse til.
Det vil jeg også.
- Jeg må gå. - Nei, vent. Jeg vil du skal bli.
Det var deg. Du var den eneste. Og du er fantastisk.
Hun hadde fått tak i noen penger.
Hun stampet noe, lånte litt fra faren sin...
Og stjal litt fra Kathleen.
Jeg visste ikke hva hun holdt på med.
Jeg burde visst det, men gjorde det ikke.
Tanken slo meg, men jeg trodde ikke at hun ville gjøre det.
Det gjorde jeg virkelig ikke.
- Hei, Gia. Står til? - Er Good her?
Ja, han er bak her.
- Hei. - Hei. Hvor mye vil du ha?
- Alt du har. - Hva skal du med alt det?
Det blir min sak.
- Har du eller ikke? - Haster det sånn?
- Kom igjen. Ja eller nei? - Jeg har det du vil ha. Det er her.
Hei! Hva pokker er det du gjør? Jeg stikker.
- Ta pengene. - Glem pengene. Jeg skal ha mitt.
Hva gjør du her, Kathleen?
Jeg skal ta deg med hjem, ungen min.
Hun ville ikke ha besøk, men jeg dro likevel.
Jeg traff henne. Bare én gang, men jeg traff henne.
- Hun visste ikke at det var meg. - Bare fem minutter.
Jeg tenkte med meg selv: "Herregud, hun er bare et barn."
Jeg klandrer meg selv. De er jo bare barn.
Uansett hvordan livet blir, må vi ta vare på ungene våre.
Hun visste at hun skulle dø. Hun ville gjøre det riktige.
Hun ville ha et videokamera.
Og hun ville snakke til barn om narkotika.
Hun ville fortelle dem at de kunne takle alt.
De kan takle alt som skjer med dem.
Men vi fikk aldri ordnet med kameraet.
Du er den vakreste her.
Det er du.
Er jeg? Er jeg den vakreste?
- Ja. - Nei.
Tilgir du meg, Kathleen?
Å, kjære deg. Ja.
Det er klart jeg gjør.
Fordi jeg tilgir deg også.
Ungen min...
- Hva er dette? - Hva, da?
- Hva er det? - Å, herregud.
- Pleier! - Hvor skal du, mamma?
Mamma, hvor skal du?
Hun døde ved ti-tiden på formiddagen.
De prøvde å løfte henne ut av senga, -
- og huden bare falt av ryggen hennes.
Nei, det vil du ikke høre om.
Ok, hva annet?
Ja, her er det. Det var dette jeg lette etter.
Og folk sa: "Nei, hun er ikke vakker."
De drev henne ut av det pene huset og satte henne på gaten.
Hun reiste av gårde, og hun kom aldri mer tilbake.
Da folk ble sultne igjen, gikk de inn i huset og lette etter gull.
Men der var det ingen.
Hun visste det. Hun kunne hele historien.
Vi fant et begravelsesbyrå. Det var vanskelig pga aidsen.
Jeg ville ikke at folk skulle huske henne sånn.
Jeg ville de skulle huske henne som vakker, for det er det hun var.
Liv og død, energi og fred.
Det er slutt, men det var verdt det. Selv de feilene jeg gjorde.
Som jeg ville gjort godt igjen. Smertene som laget arr i sjelen.
Det var verdt det. For å kunne gå der jeg gikk.
Til helvete på jord, himmel på jord og tilbake igjen.
Inn i... Under... I mellom... Gjennom... Og over...
Fra Gia Marie Carangis dagbok 1960-1986
Tekst: David Skahjem www.broadcasttext.com